EN BEKENDT FREMMED
De venter.
Jeg vil begynde med at stille nogle spørgsmål.
- Hvorfor vil De giftes? - Jeg vil hedde Mann.
- Og slippe for at kalde ham "kæreste". - Mann skal blive mand.
Hvad siger jeres familier til et borgerligt bryllup?
- Mor havde foretrukket et kirkeligt. - Mor synes, at det er snæversynet.
Siger hun.
Derfor er det fint med en borgerlig ceremoni og ikke kun en fest.
Hvordan vil I beskrive jeres forhold?
Vi mødtes for ni år siden.
Ja...
Hvad fik jer til at forelske jer i hinanden?
Jeg blev forelsket, da en ven sagde, at han synes om mig.
Jeg måtte bede veninden om hjælp. Ellers havde hun ikke opdaget noget.
- Men nu føles alt så selvfølgeligt. - Ja.
Selvfølgeligt... Er det en del af jeres forhold?
Er det selvfølgelige en del af jeres forhold?
Det har vi ikke rigtig tænkt over.
Det er fint. Jeg sender et spørgeskema, som I skal udfylde hver for sig.
Og så vil jeg vide lidt mere om jer og jeres kærlighed.
De spørgsmål, I ikke vil besvare, kan I bare springe over.
- Hvordan mødtes I for resten? - På en studierejse.
I Afrika.
I Afrika... Mange tak.
Jeg skal se, hvad jeg kan gøre.
Et øjeblik.
Det er nok nu. Hallo!
Stop!
- Der er ingen, der lytter. - Nu forstår jeg ikke...
Jo, mon ikke. Vi river din kontrakt i stykker, du kan gå nu.
Denne klagesang giver ikke penge i kassen.
Men... Du vidste jo, hvad vi spillede.
Kig ind på mit kontor i morgen, så får I løn for i aften.
- Vi tager en drink, jeg giver. - Tak, Piet, men jeg vil hjem.
- Han ved ingenting om musik. - Jeg synger måske elendigt.
Sludder, du er suveræn.
- Godnat. - Vi finder noget bedre.
- Skal jeg ikke køre dig hjem? - Nej tak, Piet.
- Jeg ringer til dig, Paul. - Jeg må tale med dig, Sophie.
- Er der sket noget? - Det lader til det.
- Hvad mener du med det? - Det er, som det er.
- Hej. - Maden står på komfuret.
Ja?
- Kan du komme på besøg i morgen? - Jeg ville komme på din fødselsdag.
- Det er jo først om to uger. - Hvad er der sket, Paul?
- Det fortæller jeg, når du kommer. - Okay, vi ses i morgen.
Hvordan går det?
Meget bedre, nu hvor jeg ser dig.
Det er meget lækkert.
- Jeg vil vise dig noget. - Jeg er ikke færdig.
Vi kan fortsætte bagefter.
Hvem er det?
En sangerinde.
- Kender du hende? - Nej.
Jeg fandt artiklen ved et tilfælde i The Times.
- Jaså? Hvad tænker du? - Det ved jeg ikke.
Og du?
- En dobbeltgænger. - Den slags sker kun i bøger.
Der er jo mange Madonna og Michael Jackson.
Det er folk, der kopierer deres idoler. Hun har næppe din mor som idol.
- Var du her i går? - Nej.
Hvem er blomsterne så fra?
Fra dig. Er de ikke?
Jo, det må de vel være.
Havde mor nogen slægtninge, som vi kan spørge?
Kun en bror, som døde, da han var lille. Det har vi jo talt om.
- Evelyn stak af hjemmefra som ung. - Ja, det ved jeg, men hvorfor?
Det ville hun ikke tale om.
Jeg mødte aldrig hendes forældre. Du gjorde heller ikke.
Jeg savner hende.
Lad mig være!
Hvad vil du?
Lad mig være!
Paul... Hvad er der galt?
- Hun vil hævne sig på mig. - Men far...
- Det vil hun. - Hvorfor? Fordi du lever?
Hvordan kunne jeg lade det ske?
Skal jeg sove inde hos dig?
Kan du ikke tage til New York og lede efter hende?
Jeg kan ikke lede efter en fremmed, bare fordi hun ligner min mor.
Hun er sangerinde, ligesom dig.
- Du finder på noget. - Nej, jeg står med et bryllup.
- Skal I giftes? - Sludder.
Det er et borgerligt bryllup, og jeg har brug for pengene.
- Du er jo ikke præst. - Det behøver man ikke at være.
- Jeg troede, at du var sangerinde. - Jeg forklarer det en anden gang.
Hun skal synge på Metropolitan. Bare tag af sted.
"Bare tag af sted..."
Der står i artiklen, at hun har haft problemer med stemmen.
Desuden har hun slået en kollega på scenen. Hun virker utilregnelig.
- Du har jo altid noget at sige. - Opera er ikke min stil.
- Jeg har ikke råd til at rejse. - Jeg betaler!
- Hvorfor rejser du ikke selv? - Jeg vil aldrig flyve igen.
Nej, se, hvem der er kommet på besøg.
- Skal du ud at rejse? - Ja.
Har du mødt en anden?
Far vil have, at jeg tager til New York.
Jeg skal møde en kvinde, der lader til at være mors dobbeltgænger.
Okay. Hvad vil han med hende? Vil han erstatte din mor med hende?
Det ville ikke komme bag på mig.
Vi skulle jo til Amsterdam i weekenden. Jeg har booket hotel!
Det kan vente, jeg har ikke råd.
- Men det her har du råd til? - Paul betaler.
Hvis du tager med det fly, ser du mig aldrig mere.
Paul...
- Hun kom igen i nat. - Så tag en sovepille.
- Så vågner jeg måske ikke igen. - Hvad er der galt? Det ligner dig ikke.
Det ved jeg.
- Rejser du? - Ja, i morgen.
- Hvad siger din kæreste til det? - Vi er gået fra hinanden.
- For et minut siden. - Det gør mig ondt.
Nej, det gør ikke.
Undskyld...
- Godaften. - Godaften.
Kom ind!
- Hallo! Tillykke! - Mange tak!
Vi ses til festen.
Jeg håber, I var de sidste. Vi ses, farvel!
Undskyld, at jeg forstyrrer. Jeg vil bare sige, at Deres stemme fascinerer mig.
- Tak. - Det er mig, der takker.
Jeg ville bare spørge... Jeg synger nemlig også.
- Det var da morsomt. - Ikke opera, men andre ting.
- I New York? - Nej, desværre ikke. I Tyskland.
- Men De optræder her? - Nej, jeg er her på grund af Dem.
Hej, skat.
- Caterina! Det var helt fantastisk! - Tak.
- Helt fantastisk. - Overdriv nu ikke.
- En vidunderlig aften, tillykke. - Tak.
- Du var fantastisk. - Nu er det overstået.
- Nu er jeg færdig med Norma. - Du var suveræn.
Så er det tid til at stoppe.
Som en svanesang. Nu får vi se.
Tak, fordi De kom.
- Kan vi mødes igen? - Middag, det var en god idé.
Tak, fordi De kom, men nu må jeg bede Dem gå.
Vi ses.
- Vi gjorde det. - Mange tak.
Tak.
- Det var dumt at have ham med igen. - Det tror jeg også.
- Det er din skyld. - Min skyld?
- Det var dig, der overtalte mig. - Du var jo fantastisk.
- Jeg hader ham, han er en skiderik. - Ja, det er han.
- Hvorfor skulle han være med? - Det sker ikke igen.
Nej, bestemt ikke.
- Er hun ikke vidunderlig? - Jo.
Han stod på min kjole igen i dag. Jeg stod der og sang og bare ventede.
- De andre mener det samme. - Sådan gjorde han også med Hanna Schwarz.
Undskyld, jeg er nødt til at gå.
- Vil De give det her til miss Fabiani? - Naturligvis.
Forkert kvinde, min ven. Som i "Alt om Eva".
Hallo?
- Minder hun så meget om Evelyn? - Ja, som om hun var genopstået.
- Paul? - Ja, jeg er her stadig.
- Er hun sympatisk? - Det ved jeg ikke.
- Ikke som mor. - Har du talt med hende?
Ja, i garderoben, men ikke rigtigt.
- Hvornår skal du tale med hende? - Råb nu ikke sådan.
Det stemmer.
Portneren nægter at lukke mig ind. Idiot!
Det er hans job. Han er ny og kender dig ikke.
- Har du glemt nøglen igen? - Du har taget den.
- Hvorfor skulle jeg gøre det? - Fordi du altid har hadet mig.
- Jeg er helt udmattet i dag, George. - Hvad med mig? Jeg er også udmattet.
- Af at drikke, ja. - Af at leve.
- Hvorfor sagde du ikke, at jeg kom? - Jeg troede, du skulle i operaen.
Hvem fanden har ansat ham?
- Vil du give portneren skylden for alt? - Nej, men... Du er så hård.
- Må jeg sove her? - Sikkert...
Nej, glem det. Så bliver du her en uge.
- Jeg har ingen penge. - Som sædvanligt.
- Nej, få de penge væk. - Hold nu op.
- Nej, så dør jeg hellere. - Tag dem nu bare.
- Ved din side. - George!
- Ja? - Nej...
- Jeg er helt udmattet. - Også jeg.
Jeg skal have noget at spise.
Tak.
- Hvordan går det, min ven? - Fint, tak.
- Vil du have selskab? - Egentlig ikke.
Så kan vi bare stå her ved siden af hinanden.
- Er der sket noget alvorligt? - Nej, jeg har bare mistet mit arbejde.
- Det var synd. - Næ... Jeg hadede det.
- Har du nogen problemer? - Tja...
- Jeg og min kæreste har gjort det forbi. - Så har du brug for en ny.
Hvorfor er du oppe?
Jeg kan ikke sove.
Hallo, vågn op.
- Han vågner ikke nu. Vil du have suppe? - Nej.
- Er alt i orden? - Ja, det er det.
Gå så ind i seng igen.
Kom nu.
Sov godt.
Du lyse engel, tal igen!
Du stråler så dejligt her i natten over mig-
- som en af himlens vingede keruber-
- for dødeliges himmelvendte øjne.
- Jeg ved, at jeg er en besværlig olding. - Nu er det mig, der ikke kan sove.
- Hvad plager dig? - Du er så besværlig.
- Du må bede hende komme hertil. - Det mener du vel ikke?
- Skal du møde hende i dag? - Vi får se.
- Hvad? Skal I mødes eller ej? - Farvel, Paul.
- Hej, hvem er du? - Han holder af smukke kvinder.
- Hvad hedder han? - Suss.
Hej, Suss.
- Hejsa. - Hej, Peter.
En martini, Antonio. Tak.
- Sikke en dejlig overraskelse. - Godaften.
- Godaften. Sæt dig ned. - Tak.
Du gik så hurtigt i går, at jeg troede, det var min skyld.
Nej, naturligvis ikke. Jeg havde jetlag. Jeg kom hertil fra Europa i forgårs.
Jeg ville høre, om du kan hjælpe mig med at få fat på Caterina.
- Du talte jo tysk med hende i går. - Ja, men...
- Jeg trængte mig bare på. - Ligesom her?
Ja... Og sikke en fremmed du er.
- Caterina er fra Italien, ikke sandt? - Jo, hendes mor boede der.
Hvor længe har I været venner?
Man er ikke Caterinas ven.
Man beundrer hende, inviterer på middag, sender blomster...
Det går fint med at tale om arbejde, men ikke om noget privat.
Det vil måske lykkes dig bedre.
Her er Deres martini. Og De?
Det samme, tak.
- En tvillingesøster? - Nej, det er min mor.
Hun døde sidste år.
Det er derfor, jeg må tale med Caterina.
Vil du være sød at hjælpe mig?
På en betingelse...
- Og det er? - At du sover hos mig.
- Det er jo afpresning. - Ja, af den værste slags.
Helt sikkert.
- Skal jeg svare nu? - Ja, det skal du. Du er så smuk.
Selvfølgelig.
- Hallo? - Hej, min ven.
Jeg har det fint. Og du?
Har du lyst til en kop te her i morgen?
Tag det roligt, alt er i orden. Skal vi sige ved 15-tiden?
Okay. Jeg elsker dig. Godnat.
- Er I kærester? - Nej.
Vi havde noget kørende, men det er længe siden.
Jeg er hendes agent. Hun er umulig at nå, som sagt.
Det er du heldigvis ikke.
Tak.
Hvad laver du?
Giv mig en chance.
Vær ikke så pokkers tysk. Kom.
Kom.
- En dejlig overraskelse! - Forstyrrer jeg?
- Slet ikke. Det er din tyske ven. - Hejsa. Hej.
- God eftermiddag. - Goddag.
- Sid ned. Vil du have te? - Ja tak.
Tak.
Undskyld. Et øjeblik.
- Hvad er det her, Paul? - Er du der?
Ja. Vent lidt.
Caterina... Min far vil gerne tale med Dem.
Du må bede hende komme til Tyskland.
Jeg har intet med Deres kone at gøre. Det beder jeg Dem forstå.
Hør nu, Caterina.
- Hvad er der? - Hvad mister du ved at lytte til hende?
Hun rejste helt hertil for at møde dig. Sæt dig nu ned.
Nu lader jeg jer få fred. Jeg har nogle ærinder.
Vær nu sød.
Jeg vil ikke ulejlige Dem, men far begynder at blive gammel-
- og han er fast besluttet på at møde Dem.
Det er helt absurd.
De møder op her med et foto af en kvinde, der minder lidt om mig.
- Har De ret til at komme ind i mit liv? - Nej, det har jeg ikke.
- Det er kun en anmodning. - Det findes jo dobbeltgængere.
Ville De ikke forsøge at opfylde Deres fars ønske?
- Bestemt ikke. - Så Deres mors?
Hun er italiener, ikke?
Halvt italiener og halvt tysk.
Min far var italiener.
Han mødte mor i Rom og forlod hende, da jeg blev født.
Lever Deres mor?
Nu skal jeg øve.
- Jeg har glemt Deres navn. - Sophie Kromberger.
Det er for lavt.
Tag det roligt, hun skal nok være sød.
Sikke et dejligt vejr.
- Hvordan går det, Betty? - Tak.
Gå forsigtigt frem med hende.
- De har besøg, kære Rosa. - Besøg?
- Jeg får da aldrig besøg. - Jo, af Deres datter.
Min datter? Jeg har ikke hørt, at jeg har en datter.
- Sid ned. - Tak.
Goddag, Rosa.
- Er De min datter? - Nej, men jeg skulle hilse fra hende.
- Er hun i Rom? - Nej, her. I New York.
New York?
Jeg kan en til...
- Må jeg spørge om noget, Rosa? - Ja da.
- Hvad hedder De? - Sophie.
Er De på udkig efter en lærer? Jeg kan undervise Dem.
- De burde lære "Norma". - Nej, jeg vil vise Dem et foto.
Evelyn... Min Evelyn.
Min elskede Evelyn.
- Kender De min mor? - Hun kom til mig for at gemme sig.
Gemme sig?
- Hvad er der sket, Rosa? - Min datter er død.
- Nej... - Nej. Deres datter er i live.
- Det sagde hun! - Nej, det sagde jeg ikke.
- De må hellere gå nu. - Fortæl om Evelyn, Rosa.
- Evelyn? - Kom nu, det er meningsløst.
Det er mit!
Farvel, Rosa.
- "Norma!" Læs "Norma". - Det vil jeg gøre.
Hun genkendte min mor.
Hun vidste endda, hvad hun hed.
Det var underligt.
"Min Evelyn, min elskede Evelyn", sagde hun.
- Talte din mor om en ven i Rom? - Nej, aldrig.
Jeg kan huske, at der engang var en, som ringede til hende fra Rom.
Bagefter græd hun meget.
Spurgte du ikke hvorfor?
Jeg var lille, og hun bad mig om ikke at sige noget om det til far.
Og det gjorde du ikke.
Nu kan du gøre det.
- Robertson. - Jeg søger Caterina Fabiani.
- Et øjeblik. - Tak.
Mor... Det er til dig.
- Hallo? - Det er mig igen. Sophie.
Jeg har noget vigtigt at...
- Hej. - Hvad nu? Rejser du?
Ja, jeg vil ikke genere Caterina mere.
- Hun har ret, det var dumt at tage hertil. - Ikke spor.
- Ellers havde vi ikke mødtes. - Det er sandt.
Kom og sæt dig.
- Nu skal du høre. - Jeg lytter.
Jeg vil ikke have, at du rejser.
- Jeg synes, vi har noget særligt. - Det ville jeg ikke være så sikker på.
Mine forhold holder ikke længere end to år.
Mine i højst tre.
Det kan vi måske lave om på sammen.
Det var sødt sagt. Undskyld, det er far igen.
- Slap nu af, Paul. - Jeg sidder i en taxi uden for hotellet.
Jeg kommer nu. Det var Caterina. Vent på mig.
Det skal jeg nok.
- Hvad har De gjort ved min mor? - Jeg viste et foto af min mor.
- Hun har været helt ødelagt lige siden. - Det er jeg ked af.
Ked af? Hun nægter at spise og drikke, fordi De sagde, hendes datter er død!
Hvor vover De at besøge hende? Nu kommer De med og løser det her.
Det var ikke min far, som sendte mig hertil, det var min mor.
Goddag.
Rosa... Se, hvem der er kommet.
Evelyn! Min Evelyn!
Jeg er da Caterina, din datter.
- Hvem er Evelyn? - Der er ingen her med det navn.
- Evelyn er min mor. - Og hvem er De?
- Jeg er Evelyns datter. - Kom ind og sid ned.
"Din datter?"
Jeg er Caterina, og jeg er ikke død, mor.
Evelyn havde en vidunderlig stemme. Vil du synge noget for mig?
For verden
er jeg forsvundet
Den jeg brugte al min tid med
Det er så længe siden den gav lyd fra sig
- Den tror måske, at jeg er død. - Død for verden...
Smukt. Meget smukt.
Tak, fordi I kom.
Nu skal du ikke græde mere. Du skal spise igen.
Sig til hende, at hun ikke skal vente på mig.
- Nu tror hun, at jeg er Deres mor. - Hun er også din mor, forstår du vel?
Caterina... Flygt ikke, bliv her.
Kom og sæt dig ned.
Hvornår...
Hvornår døde Evelyn?
For et år siden.
- Elskede du hende? - Ja, højt.
Så forstår De, hvor højt jeg elsker Rosa.
Jeg vil ikke have en anden mor.
Da jeg var 18 år, havde jeg en svær depression.
Rosa var ude af sig selv og vidste ikke, hvordan hun skulle hjælpe mig.
Det ville måske have hjulpet mig, hvis hun havde svaret på mine spørgsmål.
Jeg kan huske, at jeg sagde til hende-
- at det føltes, som om hun ikke var min mor.
Hun blev dybt såret.
Hun græd inderligt.
Jeg nævnte det ikke igen, for jeg ville ikke gøre hende ked af det.
Så sendte hun mig til en rigtig god klinik.
Der lyttede jeg tit til musik og begyndte at synge.
Lægerne sagde, at det hjalp mig, og inddrog det i terapien.
Da jeg blev udskrevet, begyndte jeg at gå hos en sangpædagog-
- og det var Rosa meget glad for.
Siden hun blev forvirret, har hun tit spurgt til min mor.
Så har jeg svaret: "Du er min mor, og du har det vel godt?"
Så smiler hun til mig og siger: "Det var da godt!"
"Det var jeg ikke klar over." Og så ser hun så glad ud.
Nu er det for sent, nu afslører hun nok ikke sin hemmelighed.
Hvorfor ringer du ikke? Tager hun med dig?
Hun er jo kendt. Hun kan ikke bare rejse væk.
Hun har møder, koncerter, prøver...
- Sang mor nogensinde Bellinis "Norma"? - Hvorfor det?
- Hun sang vel? - Ja, længe før du blev født.
- Sang hun eller ej? - Jeg ved det ikke, jeg husker det ikke.
Jeg lægger på nu.
Jeg har en overraskelse til dig.
Nu vil vi gerne have Sophie på scenen.
Hvad? Mig? Er det overraskelsen?
Hej.
Ja, det er fint.
Min mor gemte på denne æske som en hemmelig skat.
Da hun flyttede til hjemmet, tog jeg mig af den, men respekterede hendes ønske.
Jeg kiggede først i den i går.
Er det her Rosa og Evelyn?
- Der er jeg. - Du var sød.
- Rosa kunne måske ikke få børn. - Og så gav din mor mig væk?
Der må have været en grund til, at hun aldrig sagde noget.
Det gælder dem begge to.
Som om de havde indgået en pagt med hinanden.
Det var måske derfor, min far forlod min mor.
Det ville betyde, at Rosa elskede dig mere end ham.
Men...
Det ville også betyde, at alt, hvad hun har sagt om min far, var løgn.
Sandsynligvis.
- Hvem er min far så? - Jeg ved det ikke.
Ville du ikke have barnet?
Det var intet, jeg hellere ville, end få et barn med hende.
- Hvem er faderen, hvis det ikke er dig? - Det ved jeg ikke!
Jeg ved det ikke...
Jeg ved det ikke.
- Hun havde måske en elsker. - Nej.
Det var før, vi blev gift.
- Han gjorde hende endda gravid. - Hvad?
Vidste du det, men bad mig alligevel tage til New York?
Hun fødte slet ikke det barn!
Hun tog til Holland og fik en abort.
Det var ikke tilladt i Tyskland dengang.
- Jeg forlangte, at hun gjorde det. - Paul!
- Hvad laver du? Jeg har det fint. - Et øjeblik.
Stop nu.
Men Paul!
Undskyld, men far er meget forvirret lige nu.
- Jeg kan ikke tvinge ham. - Nej.
- Han har altid været sådan. - Ja, det er sandt.
Tak, jeg finder selv ud.
I skabet i soveværelset står der et lille skrin. Vil du hente det til mig?
- Burde du ikke hvile dig? - Vær nu sød at hente skrinet.
- Det er breve fra mor. - Ja.
Hvorfor skrev hun så mange? I var vel aldrig væk fra hinanden?
Hun tog til Italien nu og da for at møde sin sanglærer.
- Tog du ikke med? - Jeg havde altid så travlt.
Desuden...
Hvad?
Hun ville afslutte sine studier, uden at jeg forstyrrede.
Hun sang, altså.
- Ville du have forstyrret hende? - Naturligvis ikke.
Hun ville ikke have mig med.
Hej, skat. Hvordan går det?
Hvad er klokken?
Det er dejligt at tale med dig.
Det bliver vel sådan her.
- Jeg savner dig meget. - I lige måde.
- Sophie! - Jeg kommer!
- Hvordan tog din far det? - Kan vi tale sammen på Skype senere?
- Jeg elsker dig, glem aldrig det. - Det gør jeg ikke. Hej.
- Var det hende? - Nej.
- Hvem var det så? - Det angår ikke dig.
Jeg er med... En ny mand. Hvem er han?
Hvem er han?
Så sig dog, hvem pokker han her!
Behandlede du også mor på den måde?
Her...
Det her skrev din mor, da din søster må være blevet født.
"Elskede. Det går fint med mig, og min lærer mener, at jeg snart kan optræde."
"Jeg er så glad og har dig med i tankerne."
"Jeg tænker på dig hver dag, men vi må være tålmodige."
"Jeg elsker dig."
Hun løj for mig.
Hun løj for os begge to.
Hvem er hendes far? Hun har ret til at vide det.
- Hvad? - Hvem er Caterinas far? Det ved du.
Jeg har glemt hans navn.
- Boede han her i byen? - Ja.
I starten, men så flyttede han. Til München, tror jeg.
- Hvad lavede han? - Han gjorde din mor gravid.
- Hvad var hans arbejde? - Han var danser.
- Eller koreograf, eller sådan noget. - Hvor?
Her, på operaen.
- Lever han? - Hvordan skulle jeg vide det?
- Har du drukket for meget igen? - Tværtimod.
Jeg er ved at blive afgiftet, og så går det sådan her.
Har du fået en rolle?
De spurgte, om jeg var ædru, og jeg var dum nok til at sige ja.
Det var jo god. Hvad skal du spille?
Macbeth. I Boston.
Du må hjælpe mig, jeg husker meget dårligt.
Hvordan skal det gå med alle de replikker?
- Hvordan gør du? - Ja, hvordan gør jeg?
Jeg drikker meget, ryger meget, er vågen om natten... Det virker.
Jernladyen... Du og din disciplin, det er det, der har knækket mig.
- Jeg laver te. - Nej, ikke te. Jeg vil have æblejuice.
Fortyndet.
Min søn...
- Engang fik jeg altid et kys. - Dengang stank du ikke af sprut.
- Kom og lugt. - Jeg skal til træning.
- Lad mor være, hun har det slemt nok. - Taler du sådan til din far?
Vær glad for, at jeg overhovedet taler til dig.
- Har du ringene? - Ja.
Her.
Ærede gæster, på brudeparrets vegne byder jeg Dem hjerteligt velkommen.
Alle venner og slægtninge, som har rejst langt, jeres forældre-
- og naturligvis kære Johanna og Nils.
Nu er dagen endelig kommet, som I har forberedt så længe.
KOREOGRAFER OPERAEN DÜSSELDORF
Hallo?
Orlov?
- Hr. Orlov? - Jeg vil ikke købe noget.
Jeg vil heller ikke svare på nogen spørgsmål.
- Er De danserinde? - Ja.
- Så kan De gå derind. - Ja.
Tag frakken af.
De har en smuk figur.
Lidt for rund om taljen. Vend Dem om.
- Lidt for tung. Hvad vejer De? -60 kilo.
- Hvor har De optrådt? - I Düsseldorf.
- Jeg er nok for gammel til at danse. - Sludder.
Plisetskaja er 80 år, men optræder stadig.
Kender De ikke Plisetskaja?
En vidunderlig kvinde fra Bolsjojteatret i Moskva.
Når man har set hende danse "Svanens død"... Uforglemmeligt!
- Jeg ville vise Dem noget. - Godt, begynd at danse!
Det er et fotografi.
Uden briller...
Hvem er det?
- Kan De ikke genkende hende? - Jo, hun virker bekendt.
Giv mig et vink.
De var venner.
De var hendes elsker.
Jeg beklager, men jeg har aldrig været interesseret i kvinder.
De sagde jo, at hun virkede bekendt.
- Var hun danserinde? - Nej.
- Hvorfra skulle jeg kende hende fra? - Det håber jeg, at De ved.
Og hvis hun ikke er danserinde...
Nej, beklager.
- Ja? - Ingenting.
Han var koreograf, men har ikke haft noget med mor at gøre.
- Hører du mig, Paul? - Ja, jeg er her.
Vidste du det, men lod mig køre helt herud?
- Kom, så fortæller jeg dig det hele. - Det kan du glemme!
Du godeste!
Fortæl mig nu, hvem der gjorde hende gravid.
Min bror.
Hvad?! Ralf?
Han ved det ikke, hverken jeg eller din mor sagde noget.
Hvordan kan du være sikker på det efter alle de løgne?
Allerede som lille forsøgte han at tage alt fra mig.
Men en ting forhindrede jeg... Han blev aldrig gift.
Han kunne ikke gifte sig med den samme kvinde som mig.
- Han elskede mor. - Han ville bare knække mig.
- Fortæl ham, at han har en datter. - Aldrig!
- Hvornår mødtes I sidst? - For et år siden.
- Jeg måtte sige, at Evelyn var død. - Hvorfor kom han ikke til begravelsen?
Hvis han var kommet, havde jeg myrdet ham.
Ja, det havde jeg.
- Tænker du, at du ikke kender din far? - Jeg tænker noget meget værre.
Sophie...
- Den blev vel ikke for stærk? - Det synes jeg om.
Sæt dig ned.
Vi har ikke set hinanden længe.
Jeg har altid fornemmet, at min bror ikke vil have, at du besøger mig.
Han har hverken forhindret mig eller opmuntret mig.
Jeg blev såret, da du ikke kom til mors begravelse.
- Du elskede hende jo også. - Sagde hun det?
Hvad døde hun af?
Lungebetændelse.
Det påstår han, men hvad døde hun egentlig af?
Jeg vil vise dig noget.
Her... Dette brev modtog jeg kort før hendes død.
Skrev I sammen?
Vi skrev ikke kun, vi mødtes i hemmelighed.
"Det føles, som om verden ser mig som en bekendt fremmed."
"Engang ville man have kaldt det melankoli."
Hvorfor giftede hun sig med Paul og ikke med dig?
Jeg tror, at vi var for ens.
- Fortalte hun dig noget om Rom? - Nej.
Jo, engang sagde hun, at det havde været den bedste tid i hendes liv.
- Hun var der alene, uden Paul. - Netop derfor.
- Sårer det dig? - Nej, slet ikke.
Præcis sådan kunne din mor gøre.
Fra det ene øjeblik til det andet kunne hun blive nedtrykt.
Jeg forstod aldrig hvorfor.
"Kære Rosa, jeg savner dig så meget."
"Dig og vores lille Caterina."
"Går det godt med hende? Har hun taget sine første skridt?"
"Smiler hun stadig lige ømt, som på billedet, du sendte til mig?"
"Mit hjerte brister, mit lille barn."
"Men hun er i gode hænder og bliver elsket, præcis som jeg elsker dig."
"For altid."
Giv mig lidt tid, jeg trænger til en pause.
For at finde ud af, hvad jeg vil gøre nu.
Sidst, jeg besøgte hende, så hun sig i spejlet og spurgte:
"Hvad er det for en vred kvinde?"
Hun kunne ikke genkende sig selv.
Det lyder som en drøm, synes jeg.
Det er trist at se det samme ansigt hver dag.
Jeg har besluttet at tage til Tyskland.
Det skal jeg også.
Du er bare for meget.
- Hvad siger Sophie til det? - Jeg tror...
Jeg tror, der er håb.
Og jeg ville netop spørge, om du ville med.
Vi trænger vist til en whisky.
- Evelyn! - Det er mig, der er Caterina.
Kom og sæt dig.
Vær så venlig.
Har Sophie fortalt dig det hele?
Jeg var en egoistisk, ung mand.
Jeg elskede din mor.
På en tyrannisk måde.
Jeg elsker hende stadig.
Kunne du tænke dig at bo sammen med mig i New York?
- Hvad er der? - Ja, det kunne jeg.
Men jeg kan ikke forlade far nu.
- Du er ikke en lille pige længere. - Nej, men han er en lille dreng.
- Vi får se. - Ja, vi får se.
Evelyn...
- Nej, det er Evelyns datter. - Har min bror to døtre?
Nej, Paul har kun mig.
Hvem er hun så?
Hun er din datter.
Nej...
Vent, lad ham gå.
Jeg rejser hjem til New York.
Hvad vil du mig?
Jeg vil vide, om du havde kontakt med Evelyn til det sidste.
Det vedkommer ikke dig.
- Jeg er hendes mand. - Desværre.
- Du forstod aldrig hendes sind. - Dig og dit indviklede sludder.
Jeg tog mig af hende lige til hendes død.
- Efter at du havde drevet hende i døden. - Det er jo ikke sandt, Ralf.
- Bland dig ikke i det her. - Nej, gør ikke det.
Du tog dig af hende... Du var bange for at blive alene.
- Nu skal vi ikke tale om din egoisme. - Jo, gerne for mig.
- Hvor har du det billede fra? - Fra hende.
Fik hun lavet et portræt til dig?
- Fik hun lavet et portræt til dig? - Hun gav mig et foto.
Du levede med hende, og jeg med hendes portræt.
Nu har du en datter, der ligner hende.
- Så ville Evelyn have sagt det. - Det kunne hun ikke.
- Så burde du have sagt det. - Hun holdt det hemmeligt for os begge.
Hun fødte Caterina i Rom i hemmelighed.
Så bortadopterede hun hende til en ven, som ikke kunne få børn.
Er du vanvittig?
- Hvad er det, der er så morsomt? - Ingenting.
- Hold nu op. - Ja, Sophie. Stop.
Okay, jeg holder op.
Kan du se skrinet der? Det er breve, jeg har fået fra hende.
"Elskede Ralf..."
Forstår du nu, at hun faktisk elskede mig?
- Hvorfor blev hun så hos mig? - Fordi du truede med at dræbe mig.
Sludder.
Allerede som barn ville du dræbe mig på grund af jalousi.
Skulle jeg have været jaloux på dig?
Nu er det nok. Opfør jer som voksne mennesker.
- Hedder hun Caterina? - Ja.
Hun er en vidunderlig kvinde.
Vær venlige at gå.
Kom, Paul.
Han tager vel ikke livet af sig?
- Det truede han tit med som lille. - Herregud.
Hvad har I gang i? Den ene truer med at myrde den anden-
- og den anden truer med selvmord. Hvordan holdt mor det ud?
Det gjorde hun ikke.
- Hallo? - Sophie? Det er onkel Ralf.
- Hej. - Hej.
- Hvordan gik kampen? - Godt.
- Vandt I? - Ja.
- Det var godt. - Der kom en mand fra Tyskland.
- Hvor er han? - Udenfor, han ser på byen.
Han sagde, at han aldrig har været i New York før.
- Sagde han, hvem han er? - Min morfar.
Forstyrrer jeg?
Du overraskede mig.
Sophie tog også med.
Hun syntes, at vi skulle ses alene først.
Jeg er ikke Evelyn.
Du er beviset på, at hun elskede mig.
- Er det en trøst? - Ja.
Meget.
Jeg har talt med hende, det gør jeg tit.
Hun plejer ikke at svare.
- Men denne gang gjorde hun. - Hvad sagde hun?
At jeg skal tage mig af dig.
- Her kommer en ægte tysk steg. - Det dufter dejligt.
Nu har jeg mange mænd omkring mig, som nyder at lave mad.
- Så er jeg undtagelsen. - Slap af, jeg laver en god omelet.
Skål for fremtiden.
Skål for fortiden.
Og for fremtiden.
- Hvad tænker I om ærlighed? - Om vi altid er ærlige?
- En hvid løgn skader ingen. - Har du løjet for mig?
Nej, naturligvis ikke. Jeg mente teoretisk.
- Ville du ikke fortælle om utroskab? - Kun hvis det føltes vigtigt bagefter.
- Bagefter? - Når det var forbi.
- Du er altså åben og tolerant? - Ja, absolut.
- Og du? - Jeg... Det her er latterligt!
- Jeg stillede vist et forkert spørgsmål. - Nej, tværtimod.
- Det er jeg ked af. - Han falder ned igen.
- Fortæl lidt om ham. - Han holder af vin.